Her, havde jeg tænkt mig. I kan sidde her i sofaen.
Er det ikke fint? Kom her, børn.
Er det ikke fint? Og så smiler vi.
Lidt gladere. Sådan ja. Mor må også gerne se glad ud.
Forsigtig med håret. Nu sidder det.
- Er vi ikke færdige nu? - Jo. Vi er færdige med pigerne.
- I har været så dygtige. - Der er smørrebrød i køkkenet.
Sikke nogle dygtige børn.
Skal vi ikke have far og mor i sofaen?
Sæt dig lidt længere frem i sofaen. Du synker så langt ned.
Så gør jeg mig lidt mindre.
Så taler I lidt sammen. Marianne, kan vi få et andet blik? Sådan.
Se ud, som om I kan lide hinanden. Og så smiler I lidt. Sådan.
Sid stille. Det er fint. Tak, så er jeg færdig.
Så tager du et par portrætter, mens vi snakker.
Så begynder vi. Jeg lægger altid ud med et standardspørgsmål, -
- så vi kan få nervøsiteten af vejen.
- Jeg er ikke nervøs. - Endnu bedre.
Spørgsmålet er: Hvordan vil I beskrive jer selv med få ord?
- Det var ikke et let spørgsmål. - Så svært er det vel ikke.
Man kan jo nemt blive misforstået. Det kan lyde som pral, -
- når jeg beskriver mig selv som intelligent, ungdommelig, -
- succesfuld, velafbalanceret, sexet.
En verdensmand, kultiveret, belæst, et spændende selskabsmenneske.
Kan jeg finde på mere? Jeg er kammeratlig på en god måde, -
- også overfor de mindre priviligerede.
Jeg er sporty, en god familiefar og en god søn.
Jeg har ingen gæld, og jeg betaler min skat.
Jeg respekterer regeringen, hvad den end finder på.
Jeg elsker Kongehuset og er udmeldt af folkekirken. Vil du høre mere?
Jeg er en fremragende elsker. Ikke sandt, Marianne?
Lad os springe det over. Hvad siger du, Marianne?
Hvad skal jeg sige?
Jeg er gift med Johan og har to døtre.
- Jeg kan ikke finde på mere. - Jo, tænk nu godt efter.
- Jeg synes, Johan er en dejlig mand. - Det var pænt sagt.
- Vi har været gift i ti år. - Vi har netop forlænget kontrakten.
Jeg er ikke så bevidst om mine egne fortræffeligheder, som Johan er.
Men jeg er glad for at leve det liv, jeg lever.
Det er et godt liv, hvis du forstår, hvad jeg mener.
Hvad skal jeg ellers sige?
Hun har en pæn figur.
Jeg forsøger altså at tage spørgsmålet alvorligt.
- Jeg har to døtre, Karin og Eva. - Det har du sagt.
Lad os få styr på nogle data. Jeg vil gerne vide jeres alder.
- Jeg er 42 år, selvom ingen tror det. - Jeg er 35.
Vi kommer begge to fra et meget borgerligt miljø.
- Johans far er læge. - Og min mor er i den grad husmor.
Min far er jurist. Derfor var jeg bestemt til at blive advokat.
Jeg er den yngste af syv søskende. Mor styrede et stort hus.
- Nu tager hun det mere afslappet. - Gør hun det?
Vi har begge to et fint forhold til vores forældre.
Der har aldrig været de store konflikter.
Lad os tale lidt om jeres arbejde.
Jeg er noget så mærkeligt som docent ved psykoteknisk institut.
Jeg har speciale i familieret og er ansat hos et stort advokatfirma.
Det er primært skilsmisser, men det interessante er ...
Bliv siddende sådan. Tag et billede af det udtryk.
Det var fint.
- Man føler sig helt ... - Sådan er det i begyndelsen.
Hvordan mødte I hinanden?
- Det kan Johan fortælle. - Ja, det er virkelig interessant.
Det var ikke just kærlighed ved første øjeblik.
Vi havde begge en stor omgangskreds og mødtes i forskellige sammenhænge.
Vi var begge politisk aktive og spillede en del studenterteater.
Vi var ikke interesseret i hinanden. Marianne syntes, jeg var indbildsk.
Johan var dengang i et meget omtalt forhold til en kendt sangerinde.
Det gav ham et vist image, og han var ret ulidelig.
Marianne var 19 år og gift med en idiot, der havde en rig far.
Han var virkelig sød, og jeg var meget forelsket.
Og så blev jeg gravid nærmest med det samme.
- Men hvordan gik det til ... - At det blev os to?
Det var vel nærmest Mariannes ide.
Mit barn døde kort efter fødslen, og min mand og jeg blev skilt.
Og Johan var netop blevet hældt ud af hende sangerinden.
Vi var begge triste og ensomme, så jeg foreslog, at vi skulle finde sammen.
Vi var ikke forelskede, men vi var kede af det.
Så opdagede vi, at vi havde det godt sammen, -
- og desuden blev vi pludselig flittige med vores studier.
Så flyttede vi sammen. Vi troede, at vores mødre ville gå i chok, -
- men de fortrak ikke en mine. De blev faktisk rigtigt gode venner.
Så blev vi accepteret som Johan og Marianne, -
- og et halvt år efter blev vi gift.
- Og til den tid var vi forelskede. - Meget forelskede.
- Vi var nærmest det ideelle ægtepar. - Og sådan er det fortsat.
Ingen komplikationer?
Vi har aldrig haft materielle bekymringer.
Vi har et godt forhold til familie og venner på begge sider.
Vi er glade for vores job. Vi er sunde og raske.
Det er næsten for meget. Tryghed, orden, trivsel, loyalitet.
Vi er uanstændigt lykkelige.
Vi har da modsætninger som alle andre, men vi er som oftest ret harmoniske.
- Skændes I aldrig? - Jo, Marianne gør.
Johan har svært ved at blive vred, så jeg har det med at tabe hovedet.
Det lyder jo vidunderligt alt sammen.
I går aftes var der en, der sagde, at problemløshed kan være et problem.
Vi er meget bevidste om, at et liv som vores kan have sine faldgruber.
Hvad mener du med faldgruber?
Verden går i hundene, og imens passer jeg min egen have.
Jeg har ret til at passe mig selv og være ligeglad med alle andre.
- Jeg er ikke enig med Johan. - Hvordan ser du så på det?
- Jeg tror på medmenneskelighed. - Kan du uddybe det?
Jeg tror, at hvis alle mennesker blev opdraget til at passe på hinanden, -
- ville verden se meget anderledes ud.
Sid stille. Kig ind kameraet. Tak.
Jeg skal lige ud i køkkenet. Pigerne skal til tandlægen.
Hejsa.
Ja, sandt at sige er det jo ikke så enkelt.
Nej, det er det jo ikke. Hvad mener du?
Før i tiden troede vi os urørlige.
Nu ved vi, at katastrofen kan ramme os når som helst.
Er du bekymret for fremtiden?
Hvis jeg tænkte over det, ville jeg nok blive stiv af skræk.
Derfor tænker jeg ikke over det.
Jeg kan lide vores gamle sofa og lampen der.
De giver mig en illusion af tryghed, der er så latterligt spinkel.
Jeg holder af Bachs Matthæuspassion, selvom jeg ikke er troende, -
-fordi den giver mig en følelse af fromhed og af at høre til.
Jeg er afhængig af samværet med vores familier, -
- fordi det vækker følelsen af at være beskyttet, som da jeg var barn.
Jeg kan godt lide, at Marianne taler om medmenneskelighed, -
-for det er godt for min samvittighed.
Der skal en vis teknik til at kunne leve og og være tilfreds med sit liv.
Man skal træne ihærdigt for at blive ligeglad med dette og hint.
Jeg beundrer de mennesker, der tager livet som en spøg. Det kan jeg ikke.
Det er min sans for humor ikke udviklet nok til.
Det skriver du vel ikke?
Nej, det er nok lidt for avanceret for vores kvindelige læsere.
- Hvad skal vi så tale om? - Jeg har masser af spørgsmål.
- Må jeg lige ringe til nogen først? - Ja, selvfølgelig.
- Undskyld ventetiden. - Det gør ikke noget.
- Hvor er Johan? - Han skulle ringe til nogen.
Så må vi hygge os alene.
Vi har vist ikke set hinanden siden skoletiden.
- Ser du nogen fra klassen? - Nej, faktisk ikke.
Men det er da skønt, at du og Johan har det så godt sammen.
I virker virkelig lykkelige.
Alt det, I siger, lyder så fint.
Men nogle mennesker skal jo have et perfekt liv.
Jeg ved ikke, om det er perfekt, men vi har det godt. Vi er lykkelige.
Kan du definere ordet "lykke"?
Nej, det ... Er det nødvendigt?
Det er et dameblad. Du er nødt til det.
Hvis jeg siger noget om lykke, så griner Johan bare ad mig.
- Du må selv finde på noget. - Du skal ikke prøve at slippe udenom.
Lykke er vel at være tilfreds.
Jeg savner ikke noget.
Jeg vil gerne have, at alting skal forblive, som det er.
Hvad mener du om troskab? Du må give mig noget med lidt kød på.
Johan er jo sød, men der bliver ikke sagt ret meget, når han er her.
Troskab mellem mand og kvinde.
Hvad kan man sige om det?
I dit arbejde har du vel mødt ...
Troskab kan ikke eksistere som andet end en selvfølge.
Troskab kan ikke være et påbud eller en intention.
Man kan ikke forpligte sig til troskab.
Enten er man tro, eller også er man ikke.
Jeg er Johan tro, fordi jeg kan lide at være ham tro.
Men man ved jo aldrig, hvad der sker i morgen eller i næste uge.
- Har du altid været Johan tro? - Nu bliver det lidt for personligt.
Undskyld. Et sidste spørgsmål, mens Johan taler i telefon:
Hvad har du at sige om kærlighed?
Det indgår i serien, at man udtaler sig om kærlighed.
- Hvis jeg ikke vil? - Så må jeg selv finde på noget.
Men så bliver det ikke halvt så godt.
Ingen har nogensinde fortalt mig, hvad kærlighed er.
Jeg tror nu heller ikke, det er nødvendigt at vide.
Men i Bibelen står der en udførlig beskrivelse.
Paulus har beskrevet, hvad kærlighed er.
Første Korintherbrev, ja. Det er så smukt.
Problemet med hans beskrivelse er, at den forfladiger os.
Hvis kærligheden er, som Paulus siger, -
- så er den så sjælden, at de færreste har oplevet den.
Men til oplæsning ved bryllupper og andre højtidelige lejligheder-
- er det et effektfuldt afsnit.
Det må være nok, at man er sød mod den, man lever sammen med.
Ømhed er også godt. Humor, venskab, tolerance.
Ambitioner, der er til at tage og føle på.
Hvis det er til stede, er det ikke så vigtigt med kærlighed.
Hvorfor bliver du så oprørt?
I mit arbejde ser jeg tit mennesker, der er bukket under-
-for uhyrlige krav om følelsesmæssige præstationer. Det er barbarisk.
Jeg ville ønske ...
Hvad ville du ønske?
Det ved jeg ikke. Jeg har svært ved at overskue og tale om problemet.
Men jeg ville ønske, at vi mennesker-
- ikke var tvunget til at spille alle mulige roller.
At vi kunne have en mere enkel og behagelig omgang med hinanden.
- Har du det ikke også sådan? - Jo. Gør livet lidt mere romantisk.
Det var ikke det, jeg mente. Jeg mente det modsatte.
Der kan du se, hvor dårlig jeg er til at udtrykke mig.
Lad os tale om noget mere konkret. Lad os tale om mad og børn.
Ja, vi kom nok lidt ud på et sidespor.
Hvordan håndterer du både hjem og børn og karriere?
Her kommer fortsættelsen:
"Marianne har eventyrligt blå øjne, der nærmest er oplyst indefra."
"Jeg spørger hende, hvordan hun håndterer både hjem og karriere, -
- og hun smiler for sig selv, som gik hun med en dyb hemmelighed, -
- og svarer undvigende, at hun og Johan hjælpes ad."
""Når bare der er enighed", siger hun og lyser op, da Johan træder ind."
"Han lægger armen om hendes skulder, og hun putter sig ind til ham."
- Så, så, så. - Nu kommer det allerbedste.
"Jeg forlader dem og fornemmer, at de er glade for, at jeg går, -
- så de igen kan koncentrere sig om hinanden."
"De to mennesker er modnedes sammen. De er stærke, lykkelige og positive, -
- men har alligevel aldrig glemt at sætte kærligheden i højsædet."
- Vi var nær ved at fortryde. - Jeg ville gå til ombudsmanden.
Men vores mødre og døtre syntes, det var så fremragende.
Men hvorfor står der ikke noget om mine øjne?
Er der ikke et hemmelighedsfuldt lys i dem?
Nærmere et mørke. Det er ret sexet.
- Katarina er skudt i dig for tiden. - Skal vi ikke stikke af sammen?
Johan trænger nok til lidt afveksling efter ti år uden et sidespring.
Er du sikker på det?
Jeg har fra starten besluttet mig for at tro på alt, hvad Johan siger.
- Der kan du høre, Katarina. - Johan lyver sikkert bedre end dig.
Det har jeg ikke fantasi til.
Det er netop det. Folk uden fantasi er de bedste løgnere.
Peters søforklaringer er alt for detaljerede. Jeg bliver næsten rørt.
Jeg læste din artikel i Teknisk Tidsskrift. Selv jeg forstod den.
Det er faktisk Katarina, der har skrevet den.
Jeg var i Tyskland, og så ringede de og bad om en artikel nu og her, -
- så Katarina skrev den. Hun læste den op for mig i telefonen.
Hvorfor står der så dit navn under den?
Det er ikke kvindeundertrykkelse. Vi arbejder altid sammen.
- Det er misundelsesværdigt. - Du skulle bare vide, hvordan det er.
For tiden har vi det rent ud sagt ad helvede til sammen. Skål.
Skål, du.
Det kan jeg vel godt sige, når vi er sammen med Johan og Marianne.
- Hvad er der, Katarina? - Ikke noget.
Jeg synes bare, Peter er så forbandet klodset.
Ordet var "klodset".
Jeg sætter en ære i at være klodset. Og fantasifuld.
Men ifølge Katarina er jeg et bløddyr uden rygrad.
Skal vi nu ikke hygge os og glemme livets uretfærdigheder?
Ja, vi må ikke glemme ... Nu kommer takketalen.
... med henvisning til avisartiklen, at vi mødes under et lykkeligt tag ...
... som vi helst ikke skal tilsvine med vores emotionelle lort.
Skål, Marianne, og tak for mad.
Jeg misunder dig ikke din huslige lykke, -
- men din genialitet udi madlavningens kunst, -
- den ville jeg virkelig ønske, at Katarina kunne tilegne sig.
- Katarina er da en dygtig kok. - Men Peter tror, jeg forgifter maden.
- Det er en stående vits hos os. - I forstod vel, det var en vits?
Det er helt tragikomisk.
Skal vi ikke gå ind i dagligstuen og få kaffe?
Hvad gør jeg nu? Jeg har vist jokket i spinaten igen.
Lad det stå. Pigerne sætter ud og vasker op.
- Vil du ikke have en cigar? - Jeg er holdt op med at ryge.
Tillykke med det.
Han blev så irritabel og nervøs, at jeg bad ham begynde igen.
Men han nægter, bare for at irritere mig.
Jeg kan ikke holde op.
Jeg tørrer ind og dør af kræft, men det er der ikke noget at gøre ved.
Har du hovedpinepiller, Marianne? Jeg har så ondt i hovedet.
Jeg går med.
Så kan drengene udveksle slibrige erfaringer i fred og ro.
Skal vi tage et parti skak, Peter?
Ja, hvorfor ikke.
Hvilken hånd?
Jeg ville bare gerne lidt væk.
Jeg var ved at blive beruset, og så bliver jeg så pirrelig.
Stakkels Peter. Han ligner en forskræmt rotte.
Jeg begynder at tale kancellisprog, og mit blik begynder at flakke.
Vil du ikke ligge lidt ned?
Nej, det er så dejligt roligt her.
Du er sød, Marianne.
I har det svært for tiden, hvad?
Ja, det kan man godt sige.
- Skal I ikke separeres for en tid? - Nej, tværtimod.
Vi skal på en lang forretningsrejse sammen.
Hele vores økonomi er baseret på, at vi er sammen.
Vores virksomhed i Italien står og falder med vores fælles beslutninger.
Og vi har en masse nye syntetiske materialer, der skal afprøves.
Mine mønstre og farvesammensætninger skal ændres.
Peter er en dygtig analytiker.
Alt ville styrte sammen, hvis vi gik fra hinanden.
I kan nøjes med at være kolleger og leve hvert sit liv.
- Det har vi jo forsøgt. - Ja, det har I.
Peter siger, at han er impotent sammen med andre kvinder.
Jeg ved ikke, om det er sandt, men det tror jeg.
Han ville gå fra forstanden, hvis jeg gik fra ham.
Og jeg kan nu meget godt lide at gå i seng med ham.
- Forudsat at jeg har en anden. - Har du ikke det for tiden?
- Nej. Jan har gjort det forbi. - Så gjorde han det altså.
Han kunne ikke holde ud at leve et dobbeltliv.
Men jeg har ikke andet valg end at leve et dobbeltliv.
Døren til vores private helvede er smækket med et brag.
Af og til hader jeg Peter af et godt hjerte.
Jeg ville kunne torturere ham ihjel.
Når jeg ikke kan falde i søvn, ligger jeg og udtænker-
- de mest djævelske måder at slippe af med ham på.
Er der da ikke nogen løsning?
Jeg kan ikke se nogen.
Har du talt med Peter?
- Du er virkelig rørende. - Hvad sagde han?
Han sagde, at jeg kan gøre, hvad fanden jeg vil.
Han går kun op i, hvor meget vi kan fornedre hinanden.
Han kalder det vores dehumaniseringsproces.
Måske burde han søge hjælp.
Han har været i terapi, men han sagde, at psykiateren var en idiot.
Du kunne også stikke af for en tid.
En morgen, da jeg vågnede, var den anden side af sengen tom.
Ved du, hvor han var?
Han stod på taget otte etager oppe og stirrede ned på gaden.
Han sagde, at jeg ikke skulle være nervøs.
Han ville bare finde ud af, hvem han var. Jeg tiggede ham om at komme ind.
Først da jeg sagde, at jeg ønskede, han ville begå selvmord, kom han ind.
Så let skulle jeg ikke have det.
Men I havde det da godt sammen engang.
Midt i det hele kan jeg føle en håbløs ømhed for ham.
Jeg tror, jeg forstår hans angst og følelse af tomhed, -
- hans lede og rædsel.
Og jeg tror, han ved noget om mig, som ingen andre ved.
Han siger, jeg ligner en kvinde, der helt og holdent er en mand.
Måske har han ret.
- Jeg har det bedre. Skal vi gå ind? - Ja, det synes jeg.
Det er sgu egentlig gribende.
- Hvad er gribende? - Jeres ægteskab.
Johan og Marianne. Det er lige, så man bliver rørt til tårer.
Man får helt lyst til at prikke hul på jeres smukke ballon.
Skål for jer.
- I har været gift i ti år, ikke? - Jo. Vi har lige haft bryllupsdag.
- Og ingen skeletter i skabet? - Det kan man aldrig vide.
Både Johan og jeg kan lide at gøre rent.
Det er det, du og jeg har været for sløsede med, Katarina. Rengøringen.
Men nu skal det være slut. Jeg ringer til Marianne i næste uge, -
- så hun kan ordne vores skilsmisse.
Desværre når Peter bare at fortryde, for så går regnemaskinen i gang.
Og den siger: "Jeg går med til skilsmisse, -
- hvis Katarina giver afkald på pengene i Schweiz."
Men det er jo mig, der har tjent de penge.
Men Peter siger: "Det var mig, der fik dem til at yngle. Du får fabrikken."
Ja, det lyder godt. Jeg kan få en fabrik i Italien, -
- som bliver mere og mere usikker i takt med, at udgifterne stiger.
Så vil Peter lade mig få lejligheden, sommerhuset, båden, bilen og aktierne.
Det lyder sgu godt. Så får jeg lov til at betale alle skatter og afgifter.
I må undskylde, at jeg ødelægger vores hyggelige samvær.
Men når Peter begynder at snakke om skilsmisse, ved jeg, han er fuld.
- Og så begynder mudderkastningen. - Det er det, jeg altid har sagt.
Katarina er forretningsmand med tryk på begge ord.
Forretnings-mand.
Desuden er hun en genial kunstner.
Og hun har en imponerende intelligenskvotient.
Og så ser hun godt ud.
En prægtig personlighed i en pragtfuld indpakning.
Hvordan jeg kom i bukserne på dette perfekte uhyre er mig en gåde.
Nu synes jeg, vi skal ringe efter en taxi.
Det her kan umuligt være morsomt for Johan og Marianne.
Johan og Marianne?
De har små røde sløjfer om maven som vor barndoms marcipangrise.
Det er meget nyttigt for deres moral -
- at komme til at stirre ned i helvedes dyb.
August Strindberg sagde engang:
"Mon der findes noget mere uhyggeligt -
- end to ægtefæller, der hader hinanden?"
Hvad siger I? Er børnemishandling værre?
Katarina og jeg er jo bare to små børn.
Inderst inde er Katarina en lille pige, der sidder og græder, -
- fordi hun har slået sig, og ingen kommer og trøster hende.
Og jeg er aldrig blevet voksen.
Jeg græder, fordi Katarina ikke kan elske mig, -
- selvom jeg er led og modbydelig mod hende.
Én ting kan man være glad for. Det er visheden om, -
- at der ikke findes noget værre end det her. Vi er modne til skilsmisse.
Forudsat at du kommer til fornuft.
Forudsat at vi i hinandens nærvær-
- og sammen med vitterlighedsvidner underskriver alle papirer, -
- så den ene ikke kan få den anden i klemme.
- Vi ringer til dig. - Fint.
Vi har en udmærket jurist, der kan hjælpe jer med økonomiske spørgsmål.
Hvad siger du, Katarina?
Selvom vi enes om det økonomiske, vil du aldrig slippe mig. Det ved jeg.
Tror du, du er så skideuundværlig, min kære Katarina?
Hvornår har du fået den ide? Vil du ikke nok fortælle os det?
Du tvinger mig til at bolle med dig, fordi du ikke kan med andre.
Dit behov for dårlig samvittighed er grænseløst.
Nu hvor det er slut med Jan, er der vel gået lidt panik i dig?
Nu er det kun gamle Peter, der holder af dig, -
- og som har tålmodighed nok.
Tror du, du er den eneste? Hvor rørende.
Du tror ikke, jeg har andre. Nu skal jeg fortælle dig noget.
Undskyld, hvis jeg bliver lidt bramfri, -
- men Peter udfordrer sandheden. Han har brug for lidt orientering.
Jeg skal fortælle dig noget, Peter.
Jeg væmmes i den grad ved dig.
Jeg væmmes fysisk.
Jeg køber mig gerne et knald for at skylle dig ud af mine kønsdele.
så går en dag af vort liv og kommer ikke igen
og endnu en nat med Herrens fred sænker sig over jorden
men du forbliver den du var o Herre fuld af nåde
og vore nætter og dage du tegner i din visdom
Hvad fanden menes der med det?
Jeg håber virkelig ikke, det pletter på gulvtæppet.
Du må skrive en regning til mig. Gør det nu!
Vær sød at skænke mig en kop kaffe, Johan.
Jeg er meget beruset.
Du må tilgive os. Vi plejer ikke at opføre os sådan.
Men I er jo vores bedste venner.
I er vores eneste venner.
Tilgiv mig. Tilgiv os.
Hvis du ringer efter en taxi, -
- så tager jeg min bakkantinde med og afslutter scenen derhjemme.
Finalen plejer ikke at være egnet for publikum.
- Hvad er klokken? - Ti over tolv.
- Det var godt, vi slap af med dem. - Ja, det blev lige lovlig festligt.
Tror du virkelig, at to mennesker kan tilbringe hele livet sammen?
Det er en elendig nedarvet konvention.
Man burde have femårskontrakter eller årsaftaler, man kunne sige op.
- Skulle vi også have det? - Nej, ikke os.
Vi er undtagelsen, der bekræfter reglen.
Du tror altså, at vi skal tilbringe resten af livet sammen?
Er du aldrig ked af, at du ikke kan gå i seng med andre?
- Nej. Er du? - Af og til.
Det er kun et teoretisk afsavn.
Måske er der noget galt med mig, når jeg ikke har den slags fantasier.
- Jeg er godt tilfreds. - Det er jeg også.
Nu ved jeg det.
Jeg ved, hvorfor Katarina og Peter har det ad helvede til sammen.
De taler ikke samme sprog.
De må oversætte til et tredje sprog, de begge forstår.
Vi to forstår hinanden med det samme, fordi vi taler samme sprog.
- Det er derfor, vi har det så godt. - Det er pga. pengene.
Nej. Taler man bare samme sprog, betyder penge ingenting.
- Du og dine sprog. - Jeg ser det i mit arbejde.
Det er, som om mand og kone taler gennem en dårlig telefonforbindelse.
Det kan være som at lytte til to forprogrammerede båndoptagere.
Andre gange er det den store interplanetariske stilhed.
- Jeg ved ikke, hvad der er værst. - Jeg tænker på ...
Hvad nu, hvis du og jeg arbejdede på skiftehold på en fabrik?
- Det er ligegyldigt. - Det tror jeg ikke.
Taler man samme sprog, er det ligegyldigt, hvor man befinder sig.
Det er jo romantik.
Tror du, vi ville have det dårligere sammen, hvis vores liv var sådan?
Ja, det tror jeg faktisk.
- Ville vi så have det dårligt sammen? - Ja, det tror jeg. Uanset sprog.
Tror du ikke, at fremmedgjorthed og ensomhed også lurer i vores liv?
Overhovedet ikke.
Har man et hårdt og kedeligt arbejde, er belastningen meget større.
Du er dummere, end jeg troede.
- Og det er dig, der er romantiker. - Vi får se.
- Hvad får vi se? - Det ved jeg ikke. Gør du?
- Du driller mig. - Ja, det gør jeg.
- Er du sulten? - Frygteligt.
Ville det ikke være rart med en leverpostejmad og et glas øl?
Det ville være skønt.
Johan, der er noget, jeg må fortælle dig.
- Bare rolig, det er ikke farligt. - Det lyder ellers urovækkende.
- Hvad vil du fortælle? - Jeg er gravid.
- Det benægtede du for tre uger siden. - Jeg ville ikke gøre dig bekymret.
Det var vel nok hensynsfuldt.
- Hvad gør vi? - Vil du have en abort?
Vi skal tale om sagen og træffe en fælles beslutning.
- Det er noget, du bestemmer. - Hvorfor?
Det er jo dig, der får ansvaret og besværet. Og glæden.
- For dig er det måske ligegyldigt? - Nej, det er det da ikke.
- Hvad synes du om det? - Det er ikke så nemt at svare på.
- Er det svært at være ærlig? - Nu er du urimelig.
Hvad var din første indskydelse?
Jeg er sådan indrettet, at jeg ikke får nogen første indskydelse.
Vil du have et barn til?
Jeg har ikke noget at indvende. Det ville være hyggeligt.
Men du er ikke særligt entusiastisk. Vær nu ærlig.
Jeg er sgu ærlig. Du kan da bare sige, at du gerne vil have det.
Nu spurgte jeg dig.
Hvordan er det egentlig gået til? Du tager jo p-piller.
Jeg glemte at tage dem med på ferien.
- Hvorfor sagde du ikke det? - Jeg troede ikke, det gjorde noget.
- Ville du gerne have et barn til? - Det ved jeg ikke.
Når jeg er blevet gravid, så er det meningen, vi skal have et barn til.
I guder!
Og du som altid slår på tromme for, hvor vigtigt familieplanlægning er.
Jeg indrømmer, at det er lidt underligt.
Du har altså bestemt dig. Så er der vel ikke noget at gøre ved det.
- Jeg troede, du ville blive glad. - Jeg er skam også glad.
- Du har jo slet ikke været dårlig. - Jeg har det bedre end nogensinde.
Vores mødre bliver ellevilde. Hvad tror du, børnene vil sige?
Deres tolerance er grænseløs. Vores dumheder spiller ingen rolle.
De skal nok tilgive os.
Det bliver da hyggeligt med et barn mere.
Og du er så sød, når du går rundt med stor mave.
- Hvad er der nu? - Ikke noget.
Der er da noget i vejen. Ellers ville du da ikke græde.
- Ved du selv, hvad du vil? - Nej.
Er det ikke rigtigt, at ingen af os har lyst til at få flere børn?
Vi tænker begge med skræk på amning og barneskrig og tøjvask -
- og på at stå op midt om natten og hele det cirkus.
- Det har vi ligesom lagt bag os. - Jeg har så dårlig samvittighed.
Først går jeg og længes efter at få et barn til og glæder mig, -
- og når det så bliver virkelighed, så fortryder jeg det bitterligt.
Hvorfor gøre det til et moralsk anliggende?
- Jeg afliver mit eget barn. - Sådan kan man ikke se på det.
- Det gælder om at være praktisk. - Nej, det gør det ikke.
Det handler om kærlighed.
- Er du ikke meget anspændt lige nu? - Nej.
- Kan du så ikke uddybe det lidt? - Nej, for det er en følelse.
Det er, som om jeg ikke er virkelig længere.
Du og børnene er heller ikke virkelige.
Men det med barnet, det er virkeligt.
Eller også er det omvendt.
Vi står der med vores bekvemmelighed og vores fejhed og uvirkelighed.
Vi har ingen ømhed, ingen kærlighed, ingen glæde.
Vi burde tage imod dette barn.
Jeg gjorde ret i at glæde mig. Det var en rigtig følelse.
Jeg er moden til at få et barn mere.
Hvad taler du om? Du lyder, som om du allerede har fået en abort.
Det har jeg også.
Man kan ikke dømme sig selv for sine tanker.
Det er alvor, Johan. Det er afgørende for vores fremtid.
Tænk nu, hvis vi gør noget, der er uigenkaldeligt.
Tænk nu, hvis vi ikke fatter, at det er alvor.
Hvad er det for nogle uhyrlige krav, du stiller? Det er jo ren overtro.
- Du forstår ikke, hvad jeg siger. - Nej, jeg fatter ikke et ord af det.
Vi prøver at undslippe.
Vi prøver at undgå dramatiske beslutninger, og det er sundt.
- Du ser heller ikke for glad ud. - Den her samtale gør mig dårlig.
Johan.
Kan vi ikke bare få barnet og glæde os over det?
Kan vi ikke bare være glade for vores efternøler?
Jeg siger jo, det ville være hyggeligt.
Det er dig, der gør sagen så indviklet.
Skal vi så bestemme os?
- Hvad skal vi bestemme os for? - At beholde barnet.
Ja, så siger vi det.
Jeg føler mig helt lettet.
Det er vel ikke så mærkeligt, at man både vil og ikke vil.
Det er vel snarere reglen end undtagelsen.
Egentlig handlede det ikke om barnet.
Det handlede om dig og mig.
Hej.
- Hvordan har du det? - Jeg er lidt utilpas.
- Var det hårdt? - Ikke særlig meget.
- Gider du lægge mig ned? - Ja, selvfølgelig.
Lægen siger, du kan komme hjem senest i overmorgen.
Jeg skal sove meget.
Vi kunne tage op i sommerhuset, når du er blevet frisk igen.
Jeg kan holde fri fra den 10.
Din mor ville hellere end gerne passe pigerne, så det er ikke et problem.
Det kunne måske nok være dejligt.
Jeg spiste middag sammen med Gunner og Sven i går.
De tror, at Sture bliver udnævnt til ambassadør i Pretoria.
Gad vide, hvad Aina vil sige til det. Det vil gå ud over hendes indbildskhed.
Så kan hun ikke længere spille bridge med Prinsesse Christina om fredagen.
- Hvornår får de besked? - Det kan ske når som helst.
Har du ringet afbud til middagen hos hr. og fru Egerman?
Det har jeg glemt. Jeg gør det med det samme.
Har du talt med vores forældre?
Jeg sagde, du havde fået en udskrabning i huj og hast, -
-fordi lægen skulle rejse til udlandet.
- Hvad sagde min mor? - Hun var fuld af medlidenhed.
- Hun er på vej herhen. - Det er det værste.
Jeg kan godt ringe og bede hende udskyde besøget.
Nej, det gør det bare værre.
- Har du ondt? - Nej, jeg er bare lidt øm.
Jeg vil gerne tale lidt om sommerhuset. Orker du det?
Selvfølgelig gør jeg det.
Vi kunne bygge en smuk terrasse og male den blå.
- Skal hele huset ikke males? - Jo, det havde jeg tænkt mig.
Og så skal vi til at tænke på at få nyt tag.
- Har vi råd til det? - Det behøver ikke blive dyrt.
- Du kan vel tale med Gustav om det. - Ja, det vil jeg gøre.
Johan, hold om mig.
Er det godt sådan? Det var godt.
Johan ...
Jeg har fortrudt.
Det er helt vanvittigt.
- Du har det nok bedre i morgen. - Hvad er det, jeg har gjort?
Det nytter ikke at tænke sådan.
Om nogle uger har du glemt det hele.
- Tror du det? - Det er jeg overbevist om.
Johan ...
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal komme over det.
Prøv nu, om du ikke kan sove lidt mere.
Jeg er også nødt til at gå nu.
Pas nu godt på dig selv.
Vi ses.
- Hils pigerne. - Læg dig nu til at sove.
Hvis din mor kommer, beder jeg dem sige, at du sover.
Det er nok bedst.
Du må hellere ringe til hende, så hun ikke går forgæves.
Du er sød.
Det er jeg glad for, du synes.
Det bliver dejligt at komme på landet.
Så skal vi spise god mad og sove og se fjernsyn -
- og ikke tænke.
Og vi skal holde om hinanden.
Sov godt.
Glem nu ikke at ringe til hr. og fru Egerman.
I har nu set første afsnit af "Scener fra et ægteskab".
Det hedder "Uskyld og panik".
Og mens I ser på de smukke billeder, skal jeg fortælle om filmholdet.
Skuespillerne var Liv Ullman, Erland Josephson, Bibi Anderson, -
- Jan Malmsjö, Anita Wall, Roseanne Mariano og Lena Bergman.
Fotograf: Sven Nykvist. Assistent: Lars Karlsson.
Kostumer: Inger Pehrsson. Rekvisitter: Gunilla Hagberg.
Sminke: Cecilia Drott.
Lydarbejde: Owe Svensson og hans assistent Arne Carlsson.
Redigering: Siv Lundgren. Script: Ulla Stattin.
Desuden bidrog: Anders Bergkvist, Stefan Gustafsson, -
- Lars Hagberg, Adolf Karlström, Kent Nyström, Bo-Erik Olsson-
- og Siri Werkelin.
Lars-Owe Carlberg var producer, og laboratoriet hedder Film Teknik.
Nils Melander stod for lyssætningen. Der blev brugt Eastman Color-film.
Det hele er produceret af Cinematograph på Fårö. Året er 1973.